ECONOMIA DIGITALĂ

1 Factori favorizanţi

Economia digitală, noul concept al sfârşitului de mileniu, generează auspiciile sub care s-a desfăşurat a VI  a Conferinţă Internaţională de Informatică Economică, 8 – 9 mai 2003, organizator  fiind Departamentul de Informatică Economică din Academia de Studii Economice.
	Pentru a ajunge aici au fost parcurşi numeroşi paşi, fiecare reprezentând un aport important la dezvoltarea societăţii informatice româneşti.
	Ediţiile anterioare au marcat salturile calitative înregistrate în domeniul computer science, salturi care au făcut posibile aceste realităţi pe care cetăţeanul de rând le întâlneşte ceas de ceas, fără a le mai considera miracole, datorită intrării lor în cotidian.
 Factorii favorizanţi ai apariţiei economiei digitale sunt numeroşi, intercaţionează cu efecte şi cu intensităţi diferite, trebuind enumeraţi separat şi analizaţi corespunzător.
În primul rând, apariţia calculatoarelor profesionale – PC-urile, cu volum mic, cu capacitate de memorare imensă şi la preţuri accesibile, a permis crearea de posturi de lucru la nivel de companii, la nivelul universităţilor, dar şi în casele oamenilor sau birourile private mai evoluate. Reducerea distanţei impuse prin crearea de software accesibil, apariţia aplicaţiilor grafice şi a aplicaţiilor multimedia a transformat calculatorul dintr-un instrument orientat spre prelucrări numerice, spre o altă categorie de utilizatori, nu în mod special spre divertismentul dat de extinderea pieţei de jocuri din ce în ce mai sofisticate.
În al doilea rând, conectarea calculatoarelor, obţinându-se reţele locale, a contribuit la crearea unei noi filosofii a gestionării resurselor software şi hardware. De asemenea, s-a dezvoltat o nouă atitudine privind poziţionarea şi diversificarea locurilor de muncă. Echilibrul dintre volumul datelor introduse şi nivelurile de agregate obţinute din manipularea bazelor de date a impus interconectarea reţelelor, obţinându-se extensii în teritoriu şi noi abordări în planul dezvoltării fluxurilor de transfer, din ce în ce mai complexe şi mai diversificate.
În al treilea rând, crearea de echipamente pentru prelucrarea de imagini, înregistrarea sunetului, a permis obţinerea unei noi generaţii de aplicaţii informatice, de mare amploare, cărora a trebuit să li se găsească modalităţi de integrare şi mai ales căi de a le face aplicabile în timp real. În competiţia cu abordările clasice, generaţia digitală a câştigat prin calitatea produselor şi serviciilor oferite.
În al patrulea rând, crearea mijloacelor de protecţie în plan software şi hardware a permis dezvoltarea unui nou mod de a gândi mai ales în legătură cu tranzacţiile băneşti şi transmiterea de comenzi sau decizii de afaceri. Diminuarea vulnerabilităţii până la eliminare a creat un sentiment de siguranţă. În plus, definirea în plan juridic a regulilor de derulare a noilor activităţi vine să revoluţioneze întreaga societate şi să stimuleze creşterea acoperirii teritoriale, cu noi facilităţi. Chiar dacă sunt necesare costuri deosebit de ridicate pentru a crea noi generaţii de software pentru protecţia datelor şi tranzacţiilor, efectele pe care le generează economia digitală, justifică aceste eforturi financiare pe care firmele trebuie să le facă periodic.
În al cincilea rând, dezvoltarea unui cadru legislativ orientat pe problemele specifice informaticii aplicate, crează un context nou în ceea ce priveşte alocarea de resurse, definirea de strategii şi realizarea de ritmuri specifice implementării în viaţa economico-socială a produselor adecvate activităţilor potenţate prin cunoaştere. Paşii importanţi făcuţi în producţia de software şi utilizarea exclusivă cu licenţă a resurselor software, au fost extinşi spre adaptarea la noile cerinţe ale lucrului la posturi de lucru publice, dispersate în teritoriu, cu ajutorul cărora se operează tranzacţii în diferite baze de date. Legile care reglementează generarea, gestionarea şi utilizarea semnăturii digitale, comerţul electronic, tranzacţiile bursiere, transferurile în bănci şi mai ales cele care pun bazele raporturilor specifice noilor forme de muncă, au menirea să stimuleze acea orientare a forţei de muncă spre eficienţa dată din  reducerea timpilor de aşteptare sau de deplasare. Instituţiile noi care apar poartă amprenta unei gândiri revoluţionare asupra misiunii informaticii şi sunt reflectarea tuturor acumulărilor pe care omenirea le-a dobândit în era calculatorelor.
În al şaselea rând, apariţia telefoniei mobile a impulsionat dezvoltarea unui nou mod de abordare a structurii reţelelor de calculatoare şi cu deosebire a revoluţionat sistemul de comunicare, distrugând toate barierele pe care telefonia fixă le-a avut încorporate încă de la înfiinţare.
Telefonul mobil, micul computer orientat spre comunicaţii este posibil numai după ce tehnologia a realizat acumulările calitative specifice miniaturizării în condiţiile maximizării autonomiei de funcţionare.

2 Trăsături specifice

Aşa cum o economie de piaţă pentru a deveni funcţională trebuie să îndeplinească un minim de cerinţe, tot astfel, o economie pentru a fi în categoria economiilor digitale, trebuie, de asemenea, să fie înregistrată cu o serie de trăsături, dintre care unele sunt deosebit de importante.
	Prezintă o importanţă specială disponibilitatea spre cuantificare manifestată de autorităţile unui stat, pentru a cunoaşte exact resursele reale de care dispun şi mai ales pentru a orienta resursele financiare spre direcţia care defineşte operaţionalizarea economiei digitale.
	Prima trăsătură a economiei digitale este definitorie şi constă în existenţa unui număr ridicat de calculatoare conectat în reţea. Aceste calculatoare se află în companii de stat, în companii private, în administraţie, în magazine, în bănci, în şcoli, mai ales în case şi cu deosebire la colţuri de stradă, în staţii CFR şi oriunde omul de rând doreşte să-şi rezolve o problemă, fie că e o plată sau o rezervare sau chiar să se informeze.
	Numărul calculatoarelor e important. Este  importantă şi calitatea acestora. Se impune un inventar şi o transformare în unităţi echivalente pentru a răspunde suficient de riguros la întrebarea: câte calculatoare operaţionale există la momentul T.  Ştiindu-se apetitul populaţiei pentru computere există tentaţia statului de a-l împovăra pe cumpărătorul acestor produse de import cu taxe supradimensionate. Statul care procedează în acest fel se autocondamnă să rămână la stadiul de economie clasică, bazată pe intuiţie, pe talentul mangerului, în care informaţia joacă un rol minor. O astfel de economie este caracterizată prin risipă de bani, de materii prime, de energie şi de forţă de muncă. Este o economie necompetitivă, un fel de economie sclavagistă în mileniul al treilea.
	A doua trăsătură a economiei digitale este operaţionalitatea unor baze de date de interes general. Existenţa unei baze de date a populaţiei care include codul numeric personal, adresă efectivă, data naşterii, numele şi prenumele individului, şi acele ale părinţilor, starea civilă şi încă o serie de noi elemente, reprezintă punctul de start pentru o adevărată economie digitală. Este important să se înţeleagă acest lucru de către toţi actorii, mai ales atunci când se produc modificări radicale de statut social, de sănătate, de acumulări cantitative şi calitative.
	Baza de date a cadastrului pentru întreaga ţară are menirea de a pune în corespondenţă terenuri şi imobile cu propietarii. Un individ poate avea mai multe terenuri şi mai multe imobile. Niciodată însă, mai mulţi indivizi nu pot avea, fără acceptul lor expres, în comun o proprietate. Niciodată, mai mulţi indivizi nu pot fi simultan proprietari, cu drepturi depline asupra unei proprietăţi ca entitate distinctă, într-o relaţie de unu la unu.
	Este deosebit de important ca această bază de date să fie astfel proiectată aşa fel încât regăsirea să se efectueze după diferite chei, dintre care cele mai importante sunt codul numeric personal, numele şi adresa obiectivului. Este extrem de neproductiv ca după utilizarea de resurse financiare imense stadiul acestei baze de date să fie incipient şi ceea ce este mai dramatic, baza de date să nu fie operaţională. Altfel nu se explică de ce la efectuarea unei tranzacţii este cerut dosarul de cadastru şi nu se interoghează baza de date. 
	Un teren nici nu se lăţeşte, nici nu intră la apă, iar un apartament tot aşa. Baza de date a sistemului educaţional include codul numeric personal şi date despre elev, student sau profesor. Sunt incluse acolo şi unităţile de instruire, precum şi diplomele eliberate.
	Orice mişcare a individului în cadrul sistemului sau în afara lui se reflectă adecvat. Este inuman să tot fie fotocopiate şi legalizate nişte certificate, în mileniul trei, când prin consultarea, contra cost bineînţeles, a bazei de date se obţin toate detaliile asupra profilului educaţional sau de instruire a fiecărui individ.
	Agenţii economici sunt înregistraţi într-un proces în care corupţia a înflorit, a încolţit şi a dat roade prin caracterul fantomatic al celor mai veroase afaceri prin firme de doi bani.
	Existenţa unei baze de date a agenţilor economici având informaţii detaliate asupra activităţii prin bilanţ şi mai ales prin relaţiile cu băncile şi cu fiscul, crează o imagine clară despre credibilitatea unui partener. Totul este ca această bază de date să permită regăsiri flexibile după nume, profil, cifră de afaceri, coduri numerice personale, restricţii şi incidente. Este inexplicabil cum nu se pot construi listele conflictelor de interese, cum nu pot fi verificate declaraţiile de avere, sărăcia devenind un vector prin omisiune.
	Economia digitală poate deveni funcţională dacă bazele de date pentru taxe, impozite – fiscalitate în general şi bazele de date specifice sistemului bancar sunt complete şi corecte. Volumul erorilor existent datorită lipsei procedurilor de certificare a corectitudinii are menirea de a încetini trecerea la operaţionalitate.
	Chiar dacă aceste baze de date există, au fost încărcate cu date complete şi corecte, problema economiei digitale nu este rezolvată, dacă nu sunt rezolvate două probleme fundamentale şi anume:
-	actualizarea în timp real cu date complete şi corecte, pe măsură ce se înregistrează o nouă evoluţie a unui fenomen, un nou stadiu parcurs de un individ;
-	interoperabilitatea aplicaţiilor informatice cu accesarea bazelor de date pornind din alte sisteme, considerate până acum incluse; aşa se explică de ce baza de date a populaţiei este cea mai intens referită, atât de administaţie la întocmirea listelor electorale, la stabilirea cifrelor de şcolarizare prin eliminarea aşa – ziselor recensăminte; dispariţia economiei subterane îşi are izvorul în acceptarea de plăţi sau încasări după confirmarea plăţilor impozitelor şi taxelor etc.
Bazele de date se construiesc unitar, pe baza unor proiecte şi sunt rezultatul unor procese de concatenare. Dacă se conservă caracterul distribuit apar procese de replicare care trebuie gestionate. Existenţa unui sistem complex de baze de date naţionale trebuie să fie caracterizat prin controlul nivelului de redundanţă şi prin modalităţi flexibile de regăsiri, orientate spre clienţi şi carcaterizate prin nivelul de satisafcţie a solicitanţilor, în raport cu cereri formulate. 
A treia trăsătură a economiei digitale este existenţa unui contingent solid de informaticieni care să implementeze aplicaţii realizate de alţii, dar care, ţinând seama de specificul economiei româneşti, să dezvolte mai întâi o strategie de dezvoltare a societăţii informaţionale, după care, etapă cu etapă, să treacă la transpunerea în viaţă a respectivei strategii. 
Volumul imens de probleme care trebuiesc rezolvate necesită nu numai specializarea designerilor dar şi eliminarea paralelismelor. La lansarea proiectelor mari, cu finanţare se propun oferte, dar odată stabilite echipele care vor dezvolta seturile de aplicaţii, celelalte echipe competitoare vor trece la realizarea  de noi oferte pentru alte proiecte. Numeroasele produse software dedicate aceleiaşi probleme reprezintă risipă de resurse umane în primul rând. O economie în care sunt limitări la astfel de resurse trebuie să procedeze la reducerea severă a pierderilor. Transparenţa care însoţeşte toate etapele de dezvoltare a societăţii informaţionale, are menirea  de a orienta clar formarea forţei de muncă spre obiective clare, care să însemne întradevăr elemente de progres social. Crearea de facilităţi legate de impozitarea salariilor producătorilor de software, stabilirea de sarcini concrete cu termene şi grupuri ţintă, fără acceptarea amânărilor, impunând sancţiuni celor care nu se încadrează în termene privind implementări de aplicaţii publice, permite menţinerea unui ritm alert pentru implicarea cetăţenilor în rezolvarea propriilor probleme de la un terminal plasat chiar şi acasă.
Forţa de muncă este complexă ca structură, ca dinamică dacă se ţine seama de ritmul accelerat al uzurii morale a cunoştinţelor, a tehnicienilor şi instrumentelor din informatică.
Într-o economie digitală trebuie creat un raport optim între cei ce produc şi dezvoltă aplicaţii informatice şi, respectiv, cei care le utilizează, fără a genera deformări în procesul de intermediere prin crearea de monopoluri.
Sunt situaţii în care experienţa acumulată şi preluată are efecte pozitive asupra reducerii duratelor unor procese, respectiv, asupra reducerii volumului de resurse utilizate. În cazul în care nu sunt utilizate proceduri standard care dau un caracter industrial unor procese, aplicaţiile informatice apar ca opere de artă unicate 100% şi care se adresează unor utilizatori ideali, inexistenţi, ceea ce conduce automat la abandonarea proiectelor cu consecinţe nefavorabile asupra tuturor părţilor implicate.
Forţa de muncă din informatică trebuie instruită astfel încât să ia în considerare faptul că se adresează prin aplicaţiile create unor cetăţeni reali, cu calităţi şi defecte, care au capacitatea de a accepta sau de a respinge un produs. Un produs respins nu este bun şi informaticianul producător trebuie să accepte că a înregistrat un eşec, eşecul fiind în exclusivitate al său, fără a-l cataloga în vreun fel pe utilizator. Nimeni nu este răspunzător decât producătorul dacă utilizatorul consideră programul de neacceptat. Înseamnă că informaticianul nu a înţeles că trebuie să studieze mai întâi grupul ţintă  şi numai după aceea să purceadă la definirea de cerinţe, la proiectare, la realizare. Nici o tehnică oricât de sofisticată ar fi, nu salvează un produs software dacă ipotezele de start sunt false în raport cu utilizatorii, care dau de fapt verdictul final.
Saltul spectaculos se înregistrează numai atunci când economia în ansamblu crează o tiplogie nouă de informaticieni care îşi subordonează activitatea grupurilor ţintă. Numai în aceste condiţii apar germenii utilizatorilor de servicii informatice  când gradul de satisfacţie este deja acceptat şi recunoscut implicit de toată lumea. Sperietoarea cu informatica generatoare de şomaj este deja de  domeniul tercutului. Sunt atât de multe probleme nerezolvate încât şomajul reprezită incapacitatea de  reorientare a eforturilor spre probleme prioritare şi atât.
A patra trăsătură a economiei digitale o reprezintă disponibilitatea spre efort investiţional a tuturor actorilor din societate. Folosind resurse bugetare sunt create elementele fundamentale ale infrastructurii naţionale, investitorilor privaţi, a celor locali şi mai ales cetăţenilor, revenindu-le sarcini de finanţare a unor proiecte care vin să întregească o construcţie  complexă, multifuncţională.
Este cunoscut caracterul negativ pe care îl imprimă dezvoltarea exclusivă cu resurse bugetare a unui domeniu. A se vedea ceea ce s-a întâmplat cu sistemul de irigaţii distrus de cei care nu au contribuit la realizarea lui.
În cazul efectuării de investiţii, fiecare investitor care contribuie cu fonduri:
-	achiziţionează strict ceea ce are nevoie
-	utilizează la maximum echipamentele şi software achiziţionat
-	are mare grijă de mentenanţa proceselor
-	integrează unui context nou rezultatele obţinute, căutând realizarea conexiunii la infrastructura sistemului economic
-	crează fluxuri integrate care justifică prin avantajele create, întregul efort
	Asemeni unui copac riguros, rădăcinile, tulpina şi crengile principale, reprezintă un efort pe care numai statul îl poate suporta. Crenguţele şi frunzele sunt în sarcina companiilor, administraţiilor, celorlalte instituţii şi chiar cetăţenilor.
	A cincea trăsătură constă în depolarizarea societăţii prin accesul la performanţă a cetăţenilor şi prin obţinerea de fluxuri complete, naturale la nivel microeconomic. Societatea în care informaţia are un rol periferic are ca stare stabilă polarizarea. Pe de o parte sunt cele câteva procente, miliardarii,  iar pe de altă parte, la celălalt pol se află cei săraci, cei foarte săraci. Clasa de mijloc este nesemnificativă.
	Economia digitală este economia bazată pe cunoaştere. Iniţiativa şi performanţa individuală iau locul ingineriilor şi fisurilor legislative. Unei repartiţii normale a nivelurilor de performanţă nativă a populaţiei, îi va corespunde aceeaşi repartiţie, la nivel social. Societatea modernă bazată pe cunoaştere dezvoltă noi concepte, noi atitudini, noi relaţii de producţie. La un pol există câteva procente de persoane sărace, asistate, la celălat pol sunt miliardarii, şi ei reprezentând câteva procente, de asemenea. Restul populaţiei, mai mult de 70% sunt clasa de mijloc, cu unele stratificări, nesemnificative în esenţă.
	Fluxurile complete sunt singurele care introduc un autocontrol la nivelurile subsistemelor societăţii, cu pârghii care reglează evoluţiile acestor subsisteme, împingând corupţia spre periefrie, în favoarea competiţiei reale, sănătoase.
	Atitudinile bazate pe informaţie incompletă sunt însoţite de riscuri. Economia digitală are reguli clare, transparente, iar consultanţa este de cele mai multe ori obligatorie înainte de a asuma riscul specific unui anumit set de decizii. Fluxurile complete se referă în principal la tipologiile de activităţi care se derulează respectând legile economice şi legislaţia statului. Rezultă cu claritate corelaţia dintre efort şi efect şi mai ales, dependenţa efectelor cu volumul şi intensitatea fluxurilor băneşti. În fond, orice economie vizează acumulări şi satisfacerea unor nevoi, folosind bani. Aceşti bani au o provenienţă, care numai într-o economie bazată pe cunoaştere îşi poate dovedi natura licită, ori o poate conserva între limite care stimulează progresul social şi economic.
	Aceste trăsături ale economiei digitale se construiesc din aproape în aproape, prin decizii ce decurg din programe guvernamentale, din decizii politice pe termen mediu, cu ajustări care asigură continuitate şi mai ales dezvoltare, fără reluări de la zero, la fiecare ciclu electoral. Este condiţia de bază a dinamicii societăţii informaţionale moderne.

	3 Proceduri specifice

	Economiei digitale îi sunt caracteristice o serie de proceduri care schimbă fundamental raporturile între partenerii de afaceri şi contribuabili, introducînd un mod coerent de cultivare a conştiinţei civice.
	Procedura de licitaţie prin Internet gestionează baza de date a ofertanţilor şi baza de date a clienţilor, iar rezultatul adjudecării este făcut public, împreună cu toate celelalte variante.
	Această abordare presupune parcurgerea de etape prin care, pe de o parte, apar ofertanţii cu produse, cantităţi şi preţurile ofertei. Toate acestea sunt informaţii confidenţiale. La următoarea etapă, se constituie cererea de produse, indicîndu-se caracteristici, cantităţi şi restricţii privind service, transport, garanţii, plafoane de preţuri în cadrul unor structuri. Etapa următoare constă în identificarea celei mai bune oferte şi la evaluarea diferenţelor privind cantităţile, preţurile etc.
	Etapa care urmează constituie încheierea contractului, plata şi livrarea.
Există un site care se accesează şi se extrag toate informaţiile, putându-se identifica toate situaţiile anormale, incluzând furnizori şi clienţi penalizaţi ca neoperaţionali. Această procedură, aşa cum este definită se completează cu plata electronică a furnizorului de către client şi cu reflectarea în gestiunile partenerilor a tranzacţiilor derulate, în mod automat.
	Procedura de utilizare a software de  poştă electronică pentru transmitere de mesaje cu semnificaţie specială, reprezintă un mod  simplu dar generos  de conectare a cetăţeanului la un minim de servicii. În primul rând trebuie pusă în identificarea cetăţenilor, ceea ce impune crearea unei baze de date oficiale la poliţie sau la un minister cu persoanele şi adresa de poştă electronică. În al doilea rând trebuie să existe stabilitate a adreselor şi schimburile de mesaje să se efectueze cu regularitate, în cunoştinţă de cauză. În al treilea rând, trebuie informat cetăţeanul asupra tipologiilor de mesaje care pot fi transmise: cereri pentru obţinerea de aprobări, întrebări privind probleme, semnalarea unor deficienţe etc.
	Este deosebit de important ca pentru costuri zero să se stimuleze acest tip de schimburi de mesaje între cetăţeni şi stat sau între cetăţeni şi organizaţii.
	Economia digitală presupune existenţa unui nou tip de cetăţean, cetăţeanul care conştientizează că el devine actor dacă şi numai dacă operează nemijlocit într-un sistem complex, ca parte inseparabilă a acestuia. Multe dintre programele de televiziune trebuie să procedeze la instruirea cetăţenilor, trecând pe un plan secundar elementele autodidactice, dacă se urmăreşte eficienţa reală la nivelul întregii societăţi, incluzând aici eliminarea discriminărilor.
	Economia digitală nu discriminează pe ţăran de orăşean, pe muncitor de intelectual, pe casnică de academician. Aşa cum pentru a deschide uşa ţăranul, intelectualul, muncitorul, casnica, savantul, toţi folosesc clanţa de la uşă, tot astfel, trebuie înţeleasă utilizarea tastaturii unui computer. 
	Următoarea procedură vizează utilizarea resurselor Internet pentru informare. Cetăţeanul fie că ştie adrese, fie caută după cuvinte cheie, are acces în condiţii rezonabile din punct de vedere al costurilor la resursele Internet. Costurile prohibitive au menirea de a arunca în aer tocmai fundamentele economiei digitale.
	Fiecare organizaţie trebuie să aibă adresă de Internet pusă pe antetele documentelor oficiale, pe clădiri, semnalate  în presă, pe cărţi de vizită.
	Fiecare organizaţie îşi structurează pagina de Internet respectând o serie de reguli, existând acum deja  o serie de realizări considerate clasice.
	Cine  vizitează un site bine construit, găseşte o dispunere naturală a informaţiilor, o utilizare de asemenea, naturală a cuvintelor cheie. Gruparea informaţiilor este astfel realizată încât ţine seama de cerinţele vizitatorilor. Un site se crează pentru grupul ţintă cărora i se  adresează şi nu celor care îl construiesc. Un astfel de site trebuie să conţină informaţii complete şi corecte şi să găsească astfel de procedee care să diferenţieze elementele ce prezintă importanţă specială, termene limită, condiţii de admitere, costuri, riscuri. Informarea trebuie să fie onestă şi corectă, fără a include capcane sau elemente ambigue sau de inducere în eroare în mod deliberat.
	Între ceea ce este înscris pe site şi ceea ce este pe teren, trebuie să existe o concordanţă deplină, site-ul trebuie să fie certificat.
	Pentru organismele care au rolul de a impulsiona activităţile specifice economiei digitale se află şi organismele de certificare a aplicaţiilor distribuite şi organismele de certificare a aplicaţiilor Internet. Impactul major pe care îl are informaţia stocată pe un site, generează oferte care sunt greu de controlat atunci când apar neconcordanţe între ceea  ce este pe teren şi conţinutul inclus într-un site. Neconcordanţele de preţ, de volum, de condiţii de obţinere a produselor sau serviciilor, introducerea unor nuanţe greu de sesizat, generează insatisfacţii imposibil de remediat. Totuşi, utilizarea Internetului pentru informare şi pentru comunicare de mesaje reprezintă numai o mică parte a virtuţilor pe care noua tehnologie le are încorporate.
	O altă procedură specifică economiei digitale constă în stocarea unui volum important de date sub formă de cod bară şi utilizarea repetată a acestor informaţii pentru efectuarea de actualizări a bazelor de date la efectuarea de vânzări sau aprovizionări, respectiv, la efectuarea de căutări după coduri corect definite.
	Dacă personalului dintr-o comapnie i se dă legitimaţii, iar codul bară permite identificarea, cu produse software adecvate se gestionează intrările/ieşirile şi de ce nu, modul în care angajatul îşi foloseşte timpul pentru care ia salariu.
	Codul bară reprezintă primul pas al marilor interconectări de baze de date. Cetăţeanul, identificat după cod numerar existent în codul bară doreşte să afle taxele, accesând o aplicaţie informatică din sistemul fiscal. În codul bară este inclus codul contului bancar. Se face intercaţiune între cele două aplicaţii informatice, una a taxelor şi cealaltă ca plăţilor din cont bancar.
	Codul bară este vital în interacţiunea de aplicaţii. Este deosebit de important ca toate aplicaţiile orientate spre cetăţeni să se bazeze pe un mod revoluţionar de a proiecta cartea de identitate, din care datele esenţiale de regăsire a informaţiei să fie complet şi corect stocate, fie că este vorba de cod bară, fie că este vorba de un cip.
	Intercaţiunea devine deosebit de eficienţă atunci când pe baza codului bară sunt interacţionate mai mult de două aplicaţii informatice complexe. La producerea unui accident se accesează baza de date a populaţiei pentru a localiza persoana accidentată. În acelaşi timp este accesată baza de date privind starea de sănătate pentru a fi cunoscut istoricul şi mai ales restricţiile severe. De asemenea, se interoghează baza de date privind asigurarea persoanei. În cazul unui mod complex de abordare, unitatea medicală transmite mesaje e-mail la locul de muncă şi la familie, pentru că în codul bară pot fi incluse şi aceste elemente, iar în cazul existenţei unui cip, aceste elemente de identificare şi de legătură sunt fără probleme în ceea ce priveşte stocarea.
	O altă procedură a economiei digitale vizează eliminarea suportului de hârtie din existenţa cotidiană. Pentru această direcţie sunt necesare abordări corecte şi de siguranţă în crearea bazelor de date oficiale şi mai ales în ceea ce priveşte definirea unor modalităţi de adăugare de elemente. Sunt baze de date unde nu există operaţia de ştergere, precum şi operaţia de modificare este inexistentă. Baza de date a diplomelor din sistemul educaţional este un astfel de exemplu. Referirea unei astfel de baze de date este obligatoriu să se efectueze în concordanţă cu baza de date a populaţiei pentru a vedea dacă utilizatorul mai este în viaţă.
	Eliminarea suportului pe hârtie presupune existenţa unei evidenţe clare a intrărilor / ieşirilor de mesaje cu limitarea posibilităţilor operatorilor de a opera pe baza de date.
	Un funcţionar public poate consulta baza de mesaje în care cetăţenii exprimă o serie de solicitări. Acesta consultă baza de mesaje şi oferă răspunsuri cu soluţii. El nu poate şterge mesaje primite, nu poate modifica aceste mesaje. Va exista numai o evidenţă a perechilor de mesaje: mesaj primit, mesajul de răspuns. Acolo unde nu există aceste perechi înseamnă solicitări ale cetăţenilor, nerezolvate.
	Aplicaţiile informatice care nu apelează la suport pe hârtie trebuie să includă cu o rigurozitate specială istoricul operaţiilor şi numeroase modalităţi de certificare a operaţiilor în derulare. Printr-un sistem de parole sau de amprentare se procedează la rederularea fără dubii a operaţiilor, crescând responsabilitatea atât a cetăţenilor, cât şi a operatorilor pentru că stabilirea punctului unde s-a produs eroarea este fără dubii.
	Mimarea economiei digitale se produce atunci când dezvoltarea tipului de aplicaţie informatică fără ieşiri la imprimantă, fie rămâne în fază de experiment, fie are caracter izolat. Respectarea la indigo a procedurilor manuale folosind tehnica de calcul face mai mult rău decât bine, funcţionarii operatori transferând spre computer principii de incompetenţe şi limite. 
	Eliminarea hârtiei conduce la crearea unui nou mod de abordare, determină o creştere a responsabilităţilor, dublate de fiabilitatea maximă asigurată mai ales bazelor de date.
	Acest mod de lucru trebuie să devină un fenomen, un mod natural şi să prezinte aceeaşi importanţă pe care a avut-o Galaxia Guttenberg pentru omenire.
	O altă procedură, vizează naturalizarea fluxului marfă / servicii – bani / informaţie – marfă / servicii. Atât timp cât se lucrează cu hibrizi privind plăţile prin mandat sau printr-un cont special, în cazul magazinelor virtuale, aplicaţia nu este de comerţ electronic. Prin mecanisme adecvate, agenţii economici sunt stimulaţi să dezvolte pagini Web şi mai ales procese de comerţ electronic. Adică să prezinte produse, preţuri, posibilitate de primire comenzi, posibiltate de livrare şi mai ales, posibilitate de efectuare plăţi şi încasări electronice.
	Comerţul electronic trebuie văzut ca formă de combatere a corupţiei. El nu este important pentru alimente, flori sau alte mărunţişuri.
	Comerţul electronic pentru produse importante înseamnă fluxuri băneşti complet identificate. Comerţ electronic cu maşini de lux, cu vile, cu produse sofisticate şi mai ales cu servicii speciale presupune, plăţi electronice, iar încărcarea conturilor cu salarii sau sume pentru care s-a făcut dovada că au fost plătite taxele, iată o cale de a construi contul de venituri şi cheltuieli ale cetăţeanului. Fluxul complet include informarea clientului folosind o bază de date şi chei de regăsire flexibile.
	Se lansează cererea. În acest moment se produc conexiunile multiple, în baza de date aparţinând altor aplicaţii informatice. După decizia de a achiziţiona produsul se procedează la  efectuarea plăţii cu dezvoltarea în continuare a tuturor actualizărilor. La cumpărarea unui autoturism, se produce înmatricularea, înscrierea la plata de taxe şi impozite, transferarea informaţiilor spre service şi se efectuează asigurarea precum şi alte operaţii necesare. Apare un proces de dispersie a informaţiei de la magazinul virtual spre toţi partenerii naturali, fără a mai impune cumpărătorului dezvoltare de procese de introducere date şi mai ales de pierderea timpului spre a efectua operaţiuni obligatorii, pentru care în societatea nedigitală există o imensă birocraţie. 
	Societatea digitală presupune fluxuri complete care se dezvoltă pe principiul adiacenţei. 
	Într-un sistem format din componentele A1, A2, ...An adiacenţa presupune transmiterea informaţiilor de la aplicaţia Ak spre aplicaţia informatică Ak+1, de la aplicaţia A k+1 spre Ak+2 ş.a.m.d. Cu cât procesul de propagare este mai lung cu atât societatea informaţională este mai bine dezvoltată, iar economia digitală devine mai funcţională.
	Comerţul electronic modern include şi derularea prin leasing, prin rate sau în mod direct << văzut – plăcut – cumpărat - plătit>>. În toate cazurile, plăţile se efectuează din cont alimentat numai cu dovezi că au fost plătite taxele şi impozitele.
	Trecerea informţiilor din magazinul virtual spre plăţile de taxe vamale, spre plăţile de TVA şi altor impozite pe profit crează o imagine completă asupra întregului ansamblu de procese ale agentului.
	Procedura pentru crearea contului de venituri şi cheltuieli ale cetăţeanului este un deziderat specific numai economiei digitale. Fiecărui cetăţean i se asociază o construcţie completă într-o bază de date în care se înregistrează toate operaţiile ( încasări, plăţi, transferuri, mişcări, activităţi, donaţii, cadouri) semnificative.
	În ipoteza în care cetăţeanul X încasează din salariu sumele 1000, 15000, 12000 şi 13000 unităţi valorice şi face cumpărături de 20.000, 5000, 7000 şi 18000 unităţi valorice contul său are conţinutul dat în figura 3.1 ceea ce evidenţiază

10.000
15.000
12.000
13.000

20.000
  5.000
  7.000
18.000

Cont venituri – tranzacţii X

 Fig.3.1 Conţinut cont balansat

         
Cetăţeanul X evoluează pe principii economice normale.
În ipoteza în care cetăţeanul Y alimentează contul venituri – tranzacţii cu sumele 1000, 1000, 5000, din salarii şi 20000 venituri pentru care a plătit taxe şi impozite, iar plăţile sale sunt 50000 şi 200000 unităţi valorice conţinutul contului său este redat in figura 3.2

1000
1000
5000

50.000
200000

Cont venituri – tranzacţii Y

Fig.3.2 Conţinut excedent tranzacţii

În ipoteza în care cetăţeanul Z primeşte donaţie de 100.000 UV (unităţi valorice), are venituri de 50.000 pentru care a plătit taxe şi impozite, fără a efectua tranzacţii, conţinutul contului său este dat în figura 3.3

100.000
  50.000

150.000

Contul venituri – tranzacţii Z

Fig.3.3 Cont excedent venituri

Economia digitală nu dispune de fluxuri care să conveargă spre baze de date a cetăţeanului privit ca realizator de tranzacţii. Ideea complet eronată  a individului liber, idependent care poate face orice, este singura generatoare de excese. Economia digitală este singura în stare să pună ordine în derularea pe principii economice a tuturor tranzacţiilor. Este normal ca numai performanţa individului sau a grupului să fie generatoare de venituri. Economia digitală nu exclude obţiunea veniturilor bazate pe hazard dar acestea în mod obligatoriu sunt purtătoare de taxe şi impozite şi sunt bazate pe încasări precedate de plata taxelor şi impozitelor.
Orice altă abordare, cu continuarea fluxurilor informaţionale incomplete transformă economia digitală într-o caricatură şi atât.
Economia digitală reprezintă un nou mod de abordare a fluxurilor financiare. Ceea ce acum este privit ca secret bancar, tehnică bancară, capătă o nouă valenţă, întrucât, existenţa bazelor de date şi accesul pe lanţuri complexe, permite efectuarea de analiză, iar acordarea hazardată sau preferenţial – hazardată  de credite se diminuează vizibil.
În plus, procesele transparente impun includerea pe sit-ul băncilor sau a altor organizaţii a listelor construite după criterii riguroase, care nu sunt supuse atacării în instanţă. Dacă în contracte de obţinere a creditelor solicitantul acceptă includerea în listă cu acces deschis în cazul neplăţilor a cel mult 3 rate, consultarea unor astfel de liste crează o imagine clară asupra fiecăruia dintre indivizi. Dacă se doreşte accesul la dosarul securităţii, evident, există şi un drept  de informare asupra a cât de incorect este fiecare cetăţean.
O procedură importantă a economiei digitale este legată de ierarhizarea detaliilor privind cetăţeanul. Datele privind un cetăţean au caracter confidenţial în raport cu un anumit context.
Starea civilă a cetăţeanului este confidenţială exceptând momentul în care se merge la starea civilă pentru depunerea actelor pentru căsătorie.
În cazul unei tranzacţii este important de verificat că persoana care cumpără  dispune de bani în cont, ceea ce presupune verificarea şi îngheţarea temporară, până la efectuarea tranzacţiilor, ca măsură de protecţie.
Transformarea oricărei informaţii în informaţie confidenţială crează câmp larg interpretărilor  libere şi abuzive. Economia digitală exclude astfel de riscuri, protejând mecanismele economiei de piaţă funcţionale în mod real.
În contextul creat prin definirea competenţelor mangeriale au loc completări în ceea ce priveşte competenţele de acces  la baza de date numai în ceea ce priveşte consultarea. În domeniul actualizării, de cele mai multe ori sau mai corect, în toate cazurile, bazele de date sunt actualizate exclusiv prin adăugări. Fluxurile informaţionale sunt realizate pentru a reflecta corect o realitate şi mai ales pentru a folosi informaţiile pentru luarea deciziilor.  Extragerea de liste, efectuarea de agregări de date presupune direcţionarea riguroasă a rezultatelor. Trebuie să existe o concordanţă între datele existente şi decizia luată. Numai aşa se diferenţiază o decizie bună de o decizie foarte bună sau o decizie foarte bună de o decizie excepţională.
Aceste proceduri, alături de altfel crează un nou mediu economic, produce mutaţii spre competitivitate, iar miracolele economice au deja fundament la nivelul productivităţii şi calităţii produselor, serviciilor şi proceselor.

4. e – X şi m - Y

În ultimii ani au apărut termeni şi concepte noi. Acum oricine foloseşte e-mail face referire la un produs software cu ajutorul cărora se procesează texte, se trimit scrisori şi se primesc scrisori. De fapt se gestionează fişiere cu numeroase facilităţi.
Conceptul e-comerce vizează magazine virtuale, posibilitatea de a alcătui coşuri, de a înregistra clienţi, de a efectua plăţi.
Conceptul de e-banking este acum de mare actualitate şi constă în plăţi electronice între bănci dar şi între clienţi.
Pentru e-business există numeroase accepţiuni urmărindu-se caracterul integrator, afacerile electronice incluzând negocierea, documentarea, contractarea, plata, recepţionarea, cu toate elementele de fundamentare specifice unui management modern.
Pentru noile forme de muncă e-activities încorporează multe dintre formele pe care le generează lucru la un computer legat în reţea.
Acolo se poate face instruire, se poate face verificare de cunoştinţe, se poate scrie un produs software sau se poate face un desen, se poate rezolva un sistem de ecuaţii necesar unui sistem de irigaţii, se poate elabora o ofertă de proiect.
Apar noi realizări în care folosind un produs software specializat, o persoană aşezată la un computer, rezolvă probleme şi câştigă bani oferind soluţii, materializate în final sub forma unor fişiere care se transmit.
Carcaterul X inclus în titlul acestui capitol are semnificaţia deschiderii spre noi zone a utilizării computerului.
Dacă acum se poate vorbi curent de e-licitaţie,  e-administrativ, de e-guvernment, de e-education,  de e-university, viitorul va aduce noi şi importante mutaţii care vor adânci carcterul digital al economiei, făcând ca într-adevăr economia să poarte acest nume, numele de economie digitală.
Toate aceste abordări sunt posibile numai atunci când la nivelul economiei s-au copt condiţiile şi s-au realizat astfel de conexiuni care să conducă la o astfel de direcţie şi să arate că o altă abordare nu mai este posibilă.
Poşta electronică este posibilă când există parteneri suficient de mulţi şi de interesanţi pentru a transmite mesaje. În plus, trebuie să fie un conţinut al mesajelor care să justifice efortul uman şi financiar al unui astfel de demers.
Comerţul electronic se justifică numai atunci când funcţionează semnătura digitală şi când se pot face tranzacţii electronice între client, bănci şi magazinele virtuale.
Afacerile electronice presupun site-uri complexe ale angajaţilor economici, baze de date puternice şi mai ales transparenţa unor procese. În cazul în care se optează pe o dublare a fluxurilor clasice, evident, vor exista frâne puternice care au menirea să anuleze efectele pozitive ale e-business. Comerţul electronic şi celelalte componente ale afacerilor sunt valide numai într-un mediu operaţional al economiei bazate pe competitivitate. Deja s-a văzut rezistenţa în ceea ce priveşte derularea licitaţiilor electronice. Încetineala cu care se informatizează administraţia  este un alt exemplu. Faptul că la nivelul anului 2003 pentru efectuarea plăţilor din cont presupune completarea unor formulare care dezarmează orice tentativă nobilă a cetăţeanului, nu reprezintă altceva decât rezistenţa componentelor retrograde ale societăţii la trecerea spre economia digitală. Paralel cu dezvoltarea tipologiilor e –x se dezvoltă telefonia mobilă care este însoţită pe lângă un mod nou de comunicare, de implementarea de aplicaţii informatice specifice, numite mobile aplications sau m – aplications. Pentru a marca diversitatea excepţională a aplicaţiilor mobile, în titlul acestui capitol a fost folosit caracterul Y.
Telefonul mobil, greoi şi simplu la început, fără autonomie vizibilă, a însemnat un element excepţional, care a schimbat modul de comunicare dintre indivizi.
Dezvoltările ulterioare au adus noi funcţii, au condus la creşterea vizibilă a autonomiei şi au propus creşterea capacităţii de memorare şi îmbunătăţirea calităţii vizualizării, mergându-se până la reducerea celorlalte.
Noile generaţii de telefoane mobile au deja capacitate de a prelua mesaje de poştă electronică, de a vizita site-uri de bursă, de timp probabil, de aeroporturi, se pot face rezervări şi pot efectua plăţi.
Se observă că telefonul mobil se transformă într-un terminal care se încorporează economiei digitale.
Nu se va putea vorbi de o economie digitală reală dacă nu se realizează conectarea la baza de date prin intermediul m – aplicaţiilor, oricare ar fi acestea.
Vulnerabilităţile încorporate în telefonia mobilă trebuie diminuate pentru a oferi protecţie corespunzătoare tuturor tranzacţiilor.
La explozia tehnologică înregistrată în ultimii cinci ani se asociază soluţii fiabile în raport cu maximizarea criteriului de protecţie. 
Limitările date de cantitatea de informaţie care se afişează pe ecranul unui telefon mobil impune dezvoltarea unor teorii care să structureze optim interfeţele om-telefon mobil, pentru a face operaţional acest nou tip de interacţiune. Fiabilitatea conceperii aplicaţiilor transformă telefonul mobil într-un simplu intermediar de transmitere a informaţiilor spre un laptop cu posibilităţi de integrare a aplicaţiilor proprii în construcţii complexe, extrem de elaborate.
Eliminarea graniţelor care au existat până acum nu mai justifică nici un fel de amânare în ceea ce priveşte atacarea proceselor de informatizare pentru domenii de mare interes pentru cetăţean.
Statistica dispune de instrumente performante pentru a identifica şi pentru a cuantifica activităţile şi importanţa acestora. Obţinându-se liste complete se trece la realizarea de baze de date şi de interfeţe care să permită accesarea lor.  Faptul că şi în anul 2003 se procedează la proiecte independente pentru componente dintr-un sistem, se perpetuează o stare de fapt, generatoare de componente neomogene care vor presupune la rândul lor interfeţe complexe pentru a realiza interoperabilitatea.
Atât e – aplicaţiile cât şi m – aplicaţiile se dezvoltă pe baza unei strategii unice,  chiar dacă abordarea este concretizată prin elemente de simultaneitate. Concepţia unitară vizează în primul rând elementele de interfaţă cu asigurarea continuităţii. În al doilea rând se asigură parcurgerea unor etape, rigurozitatea fiind asigurată mai ales de existenţa unui proces de certificare.
În contextul economiei digitale, este proiectat un nucleu în jurul căruia se dezvoltă, chiar independent, celelalte aplicaţii. Modul în care este proiectat acest nucleu induce respectarea unor reguli de către toţi ceilalţi actori. În acest fel se obţine o structură coerentă a întregii construcţii. Faptul că se utilizează obligatoriu codul numeric personal, faptul că este definit catalogul adreselor e – mail ale cetăţenilor, faptul că sunt structurate baze de date ale cetăţenilor, ale cadastrului, ale sistemului de educaţie, ale asigurărilor sociale, baze de date ale asigurărilor de sănătate, ale organizaţiilor, faptul că au deja pagini Web certificate, este stabilit un fundament clar de la care se poate porni în dezvoltarea de noi detalii şi în crearea de facilităţi.
Economia digitală este orientată spre cetăţean. De aceea, există o rezistenţă teribilă pentru a amâna această orientare. De la cetăţeanul aservit instuţiilor spre cetăţeanul care are la dispoziţie servicii, care plăteşte taxe pentru a obţine facilităţi şi pentru a vedea cum sunt cheltuiţi banii publici, traseul se străbate numai prin implementarea aplicaţiilor informatice de la nucleu spre periferie. Absenţa acestui nucleu este generatoare de haos în abordare, de inexistenţa unor abordări prioritare şi mai ales de absenţa competiţiei şi transparenţei în utilizarea fondurilor care finanţează informatizarea indiferent de nivelul la care se face. Abordarea este privită ca un sistem ierarhizat. Nucleul se află în vârful piramidei. Nivel după nivel se construieşte întregul sistem, existând posibilitatea reluărilor şi revenirilor pentru a corecta. Economia digitală are o dinamică a faptelor, căreia îi corespunde actualizări structurale şi în plan informatic.

5. Concluzii
 
Economia digitală este o stare a economiei, în care informaţia obţinută din multe puncte este stocată în baze de date, iar utilizarea ei complexă se efectuează din punctele de lucru sau din posturi dispuse în locuri publice şi corespunde activităţilor şi tranzacţiilor realizate de cetăţeni şi de organizaţii.
Economia digitală ridică pe un plan nou informaţia, orientându-se spre asigurarea transparenţei proceselor şi spre fundamentarea deciziilor.
În acest nou tip de economie, banii electronici au o pondere covârşitoare, iar tranziţiile prin bancă sunt esenţiale.
Fluxurile informatice sunt complete, cetăţeanul putând rezolva numeroase probleme personale mai ales prin schimburi de mesaje şi folosind semnătura electronică. Realizarea acestui nou tip de economie presupune o finanţare corespunzătoare şi o schimbare a atitudinii cetăţeanului spre un  management orientat al economiei de timp, singura care are efecte asupra productivităţii sociale atunci când au fost epuizate rezervele legate de organizarea proceselor şi ergonomia şi-a spus ultimul cuvânt. 
	Economia digitală este economia rigurozităţii, a corectitudinii şi a completitudinii în ceea ce priveşte actualizarea bazelor de date.
	Definirea unor proceduri clare de verificare a modului în care operatorii efectuează adăugirile în baze de date este esenţială în asigurarea nucleului tuturor procesărilor ulterioare.
	Economia digitală nu este o economie doar a  computerelor legate în reţele  complexe. Este o economie care utilizaează corect resursele computerelor legate în reţea, pentru care Internetul şi toate celelalte resurse sunt singura şansă de progres social pentru următoarele decenii.

2 mai 2003
									Prof.dr. Ion IVAN